Celovečerní debut režiséra Jana Němce je dramatem na hranici života a smrti. Útěk dvou židovských mladíků z transportu smrti naturalisticky zachycuje stavy únavy, úzkosti, hladu a ohrožení. Obrazy úniku psychicky i fyzicky vyčerpaných mužů jsou prokládány asociativními retrospektivami, sny a halucinacemi, které zpřítomňují subjektivní vnímání obou protagonistů. Když Démanty noci v roce 1964 získaly Velkou cenu na MFF v Mannheimu-Heidelbergu, šlo o jeden z prvních mezinárodních úspěchů československé nové vlny. Volná adaptace povídky Tma nemá stín od spisovatele Arnošta Lustiga stála na počátku kariéry tehdy osmadvacetiletého Jana Němce, jednoho z nejoriginálnějších českých filmařů 60. let. V Démantech noci je téma holokaustu nahlédnuto intenzivně subjektivním pohledem. Režisér vytvořil několik verzí filmu, než nalezl adekvátní audiovizuální tvar vypovídající o extrémním prožitku existence. Styl technicky i narativně provokativního díla sám Němec charakterizoval jako „snový realismus“, čemuž odpovídají nejen vizuální kompozice, ale i minimum dialogů a ticho jako dramatvorný prvek. (Národní filmový archiv)
Art jak prase a to tím způsobem, že je to strašná nuda. V hlavě mi zůstalo jen: úprk/chůze lesem, rozklepaná kamera, hon v lese a že mi nikdo nevysvětlil, co znamená nápis KL na kabátě. Ono celkově více vysvětlení by se hodilo - já na tyhlety domněnky a domýšlení nejsem (třeba co jsou to ty Démanty noci?). Z celého filmu ve mě zůstal pocit, že jestli je i kniha taková, tak to musí být strašná blbost. A strašně se to táááhlo. PS: varovat mě měl už oficiální text distributora, ze kterého intelektuální pytlovina jen čiší. Rozhodně pak nemůžu souhlasit s větou "Němcův celovečerní debut patří k absolutní špičce české kinematografie."
Nudná a místy kontraproduktivní sázka na obrazovou symboliku a poetičnost, která v mých očích ubírá příběhu na naturalismu, tak precizně navozovanému ruční kamerou, absencí hudby a přesvědčivými neherci. Jisté scény jsou i po letech ukázkou dokonale atmosférické režie a tíživého vyprávění beze slov, jiné působí zdlouhavě a hlavně nekonečné flashbacky nám o ději ani postavách nic moc neřeknou...