Tereza Ramba pije jako o život. Zápisník alkoholičky je tak vyhrocený, až jen klouže po povrchu
Zápisník alkoholičky | Bontonfilm
Vzhledem ke známému a propagačními materiály podtrhovanému pozadí snímku vlastně víme, že film skončí happy endem – alespoň v tom smyslu, že se Duffková postaví na vlastní nohy a o svém boji se závislostí začne psát blog. To pochopitelně otupuje dramatický potenciál snímku, ačkoli téma alkoholismu mezi mladými matkami by i tak mohlo být zpracováno atraktivně a podnětně. V nejlepších momentech se tu však dostavuje spíše zmatenost, v těch horších přímo nuda jako důsledek předvídatelnosti.
V nelineárně vyprávěném a dynamicky stříhaném začátku sledujeme mladou ženu Míšu (ve zjevně obětavém podání Terezy Ramby), jak zahájí vztah s o poznání usedlejším a méně impulsivním Ondřejem, jehož jako obvykle velmi trefně hraje Miloslav König, mimochodem nějakým způsobem vypadající zhruba o deset let mlaději než v loňském Úsvitu.
Mladý pár začne bydlet ve vesnici za Prahou v horním patře domu Ondřejových rodičů, což se jemu pochopitelně líbí mnohem více nežli Míše. Dusná atmosféra se stupňuje poté, co Míša otěhotní a následně porodí, přičemž její rýpavá tchyně (Barbara Lukešová) neváhá každou chvíli přijít s nevyžádanou radou. A papučový patriarcha s tváří Miroslava Hanuše se k ničemu nevyjadřuje.
Zápisník alkoholičky: trailer | Bontonfilm
Míša navíc celé dny tráví sama zavřená v domě, jelikož Ondřej pracuje v Praze vždy až do večera. Nedozvíme se, co přesně dělá, a nevíme ani to, čím se dosud živila Míša, karty jsou však rozdané jasně – mladá a temperamentní žena opustila svůj mileniálský život v metropoli a nyní se musí spokojit s rolí izolované matky v nepříjemném, místy rovnou nepřátelském prostředí s tchyní a tchánem.
V podstatě se tedy nelze divit tomu, že jednoho večera sáhne po lahvi vína, jež představuje krátkodobý únik z neuspokojivé situace. Fyzická i emoční nepřítomnost manžela také ničemu nepomáhá, a tak Míša zůstává na svůj bobtnající problém sama. Dlouho si však odmítá připustit, že vůbec nějaký problém má a pohoršené pohledy ostatních svádí na jejich úzkoprsost a neschopnost ji pochopit.
Zápisník alkoholičky | Bontonfilm
Přehlídka zvláštních rozhodnutí
Na samotná témata se tedy lze naladit, snímek je však prezentuje rozstřeleným stylem a často se uchyluje k nemotivovaným tvůrčím volbám. Během první čtvrthodiny zazní hned třikrát s mnoha filmy i reklamami spojená skladba What Difference A Day Makes od zpěvačky Dinah Washington, později ji však slyšíme už jen jednou a nikdo o ní přímo nemluví. Zaznívá v momentech, kdy Míša labužnicky propadá alkoholu, přičemž tyto okamžiky neironicky působí jako reklama na lihové nápoje; s výjimkou totožné závislosti Míšina otce (Martin Finger) se však nikdy nedozvíme, jak přesně se k problému s alkoholem dostala, nikdy se jí nedostaneme dostatečně pod kůži.
Občas se objeví nekoncepční zpomalovačky. Místy je vyprávění lineární a přehledné, v nahodilých momentech však přeskakuje v čase a není jasné, k čemu to vede. Na vysilující psychologickou drobnokresbu hlavní postavy se o ní dozvíme příliš málo informací a do hlavy jí nikdy nevidíme. Nepomohou ani videoklipově přestylizované snové scény, které přitom ostře kontrastují s jinak dominující snahou o realismus.
Zápisník alkoholičky | Bontonfilm
Výsledek působí dojmem, jako by se autoři zpočátku chtěli snažit o komplexní a ambivalentní obraz plíživých počátků závislosti a upozornění na trudný fakt, že po první léčebné detoxikaci organismu nemá člověk ani zdaleka vyhráno. Jak je ale u režiséra Dana Svátka zvykem, jednotlivé scény působí téměř exploatačně a namísto citlivého a postupného pronikání do jádra problému či mysli hlavní hrdinky sledujeme spíše přehlídku přepjatých výjevů snažících se evokovat dramatický pád na dno.
Alkoholem ke zkáze?
Přitom je ale třeba říct, že Míša v žádný moment nečelí zlomovým existenčním trablům a poté, co Ondřej odmítá přihlížet jejímu upíjení se v domě na vesnici, ji nechá upíjet se v důstojném pražském bytě. Kvůli skákání v čase ani nemůžeme přehledně sledovat vývoj závislosti a postupné utahování smyčky kolem hrdinčina krku, jež by se přitom nabízelo – namísto toho je celá střední část filmu vyplněná repetitivními momenty nereflektované intoxikace.
Hodinu a půl dlouhé vyprávění je sice členěno do pěti kapitol, jejichž názvy ambiciózně zmiňují mytologické řeky Acheron a Styx, vzhledem k částečné nelinearitě vyprávění se však reálně nejedná o nijak zpřehledňující prvek. O to doslovnější jsou některé záběry, například když Míša na svatbě s Ondřejem ukrývá sklenku prosecca za jeho zády. Naopak ke konci nejasností přibývá a vyloženě skokový průběh léčby či následná duševní obroda nepůsobí smysluplně a důvěryhodně.
Místy potěší použití hudby Jakuba Königa či Ondřeje Mikuly (známých též pod uměleckými pseudonymy Kittchen a Aid Kid) a sympatické je i zaměření na ženskou hrdinku, jelikož ve většině předchozích podobných děl (v čele s Úsměvy smutných mužů, za nimiž rovněž stál Dan Svátek) se rozebíral spíše alkoholismus mužů. Hlavní předností jsou však bezesporu herecké výkony v čele s Rambou – až je škoda, že herci nemohli hrát podle důslednějšího a konzistentnějšího scénáře zpracovaného umírněnějším či aspoň koherentnějším stylem.
55%
Je jistě sympatické, že projekt jako Zápisník alkoholičky vůbec vznikl – upozorňuje totiž jednak na nenápadné počátky alkoholismu, jednak na často skrytý alkoholismus u žen (a těch na mateřské dovolené dvojnásob). Filmová verze však kvůli své zmatenosti a nekoherenci spíše klouže po povrchu a vedle očekávatelného upozornění na problém nemá příliš mnoho co nabídnout; snad s výjimkou výrazných hereckých výkonů.