Znásilnění, nebo nedorozumění? Ožehavé drama Špatný herec skvěle probírá sexuální násilí
Špatný herec | Film Europe
Během expozice sledujeme pracovní vztah dvou herců, kteří natáčejí moderní melodrama o milostném trojúhelníku. Mimo kamery zůstávají Sandra (Fiona Palomo) a Daniel (Alfonso Dosal) přáteli, a tak se zdá, že blížící se postelová scéna bude jen další zábavnou položkou v jejich pracovním itineráři. Ukáže se však jejich poněkud rozdílný přístup k herecké profesi – zatímco Sandra nemá problém vášeň či lásku prostě zahrát, ambiciózní Daniel je toho názoru, že nesimulovaná soulož by autenticitě celé scény jedině prospěla.
Samotné natáčení inkriminované scény probíhá zdánlivě normálně, režisér však dlouhý záběr přeruší kvůli tomu, že se Sandra najednou začala tvářit divně. Ze zaražené ženy po chvilce vypadne, že ji Daniel přímo před kamerou znásilnil, což u všech zúčastněných vyvolává nejen v úvodu zmíněné otázky, ale i nepochopení a nedůvěru.
Citlivě zpracovaná komořinka
Snímek režiséra a scenáristy Jorgeho Cuchiho, jenž má zatím za sebou pouze čtyři roky staré drama 50 kroků k sebevraždě, se však nesnaží vykreslit zákulisí filmové branže jako vyloženě toxické prostředí, v němž by se mladé herečky nemohly dovolat pomoci proti zkušenějším kolegům. Režisér, producentka i další členové štábu situaci zlehčovat nehodlají, nedochází tak k zesměšňující karikatuře toho, jak se oběti zneužití či znásilnění mohou cítit. Ba naopak – ochota ostatních pomoci Sandru možná ještě znejišťuje ohledně toho, zdali se v tak bezpečném a přátelském prostředí vůbec mohlo něco takového doopravdy stát.
Špatný herec: trailer | Film Europe
Dochází k přerušení natáčení a štáb je pod záminkou covidu poslán domů. Mezi Danielem, Sandrou, jejich přivolanými právníky a pár zainteresovanými filmaři se však rozpoutává komorní dialogová bitva, jež si vystačí s pár lokalitami, skvělými hereckými výkony a Cuchiho zdatným balancováním na hraně šedé zóny – a to jak z hlediska legislativy, tak i morálky.
Ani divák si vlastně dlouho není jistý, k čemu vlastně došlo – a došlo vůbec k něčemu, nebo si to Sandra z důvodů, které zatím neznáme, celé vymýšlí? Ohrané pořekadlo, že pod svícnem je největší tma, zde dochází konkrétního naplnění, protože ačkoli byla na herce namířená kamera a celé dění sledoval zhruba půltucet lidí, očitá svědectví ani natočený materiál nenabízejí průkazné závěry. Možná to lze chápat jako rýpnutí do přístupu celé společnosti, která má herecké tváře zdánlivě pod drobnohledem, přitom však nikdo z nás neví, k čemu v mediálně propíraných případech sexuálního násilí opravdu došlo.
Mediální běsnění
Tato linka se dostává do popředí v poslední čtvrtině, jež působí trochu jako z jiného filmu. Na jednu stranu lze pochopit Cuchiho snahu ukázat, že podobné situace se nedějí ve vakuu a že média a sociální sítě neváhají na takové kauzy bleskově a unáhleně reagovat. Rozšíření měřítka dává vzpomenout třeba na slavné Psí odpoledne, překrucování a vyhrocování dílčích informací médii zase připomene Zmizelou. Cuchi tak v poslední části snímku varuje před ukvapeným jednáním a předčasnými odsudky, činí tak ale přece jen ad absurdum vyhnaným způsobem.
Naopak úplný závěr je ve své tlumenosti zcela zdrcující a připomíná, v čem byla první zhruba hodinu a půl největší síla snímku – totiž v morální komplikovanosti až nepřehlednosti nastíněné situace a proměně perspektivy, s níž se na příběh díváme. Když se zpočátku letmo seznámíme s Danielovou manželkou a malinkým synem, máme k této postavě blíže než k Sandře. Cuchi však chytře dávkuje informace a vyhýbá se jednoznačnému odsudku té či oné strany.
Jeho nesmlouvavá vivisekce jedné hrůzné, a přitom stále civilní situace se navíc z většiny odehrává téměř v reálném čase a vtažení diváka doprostřed dění umocňuje i časté použití dlouhých, ruční kamerou snímaných záběrů. Stejně tak absence hudby a formálních kudrlinek navozuje až dokumentaristický styl, díky němuž sledujeme osudové drama syrově a bez příkras. Cuchi se svým týmem se tak vyhnul bulvárnímu, exploatačnímu zpracování třaskavého tématu a předložil příjemně ambivalentní a vrstevnatý pohled na jednu velmi aktuální sféru problémů.
75%
Mexické drama vtahujícím způsobem mapuje velmi ožehavé a pro většinu lidí nepřehledné téma, u něhož se často uchylujeme k ukvapeným závěrům. Film vyzývá k obezřetnosti a naslouchání, zároveň se zdatně pohybuje na hraně faktů a emočně podbarvených tvrzení. Škoda poněkud nekoncepční snahy o celospolečenský apel v poslední části, bez níž by se jinak skvěle napsané i zahrané dialogové drama obešlo.